Igjen en historie fra Grefsenkleiva. Etter å
ha kjørt øvre delen noen ganger og blitt
litt mer modig, så øket jeg tempoet litt.
Man blir ivrig når man kjører litt på
sin egen grense og klarer å holde seg på
stien,
men innimellom så går det jo ordrett "til
skogen". Glapp ut av løypa og spratt over
styret på bighiten, rett inn i et tre.
Trynet tredde seg omtrent rundt stammen. Jeg kunne
faktisk kjenne smaken av kvae og granbar i munnen
lenge etterpå. Så jeg regner med at dette
er hva man mener med uttrykket "kissing tree"
som jeg leste om i et engelsk MTB magasin engang.
Vel, så lenge det ikke blir noe tunge og ingen
ser deg, så
.
Tilbake
|